Haide!
Subtitrarea: Larra/BMC/Avocatul31 Subtitrari-noi Team/www.subtitrari-noi.ro
Îți ai seama că nu știu nimic despre politică?
- L-ai votat, nu? - Pe Adam Lang? Bineînțeles.
Toți l-au votat. Nu era un politician, era un nebun.
Poftim.
Are nevoie de un "scriitor de memorii" nu de încă un om politic.
A fost plătit cu 10 milioane de dolari pentru memorii,
dar se zvonește că manuscrisul e o porcărie.
Rhinehart le oferă casa de la ocean să îl poată repara,
și cred că l-a ajuns stresul pe McAra.
Patologul spune că sângele lui era 3 sferturi alcool.
Adică s-a înecat din greșeală?
Accident, suicid, cui îi pasă? Cartea l-a ucis.
Ce încurajator.
Cine e McAra? Trebuia să știu de el?
Da. Era un fel de ajutor al lui Lang când era Prim Ministru,
așa că nu spune că nu știi. A fost cu el ani de zile.
Nu știu, Rick.
E o mare șansă pentru tine.
Plus că te și plătesc bine. Nu mor copiii de foame.
- N-am copii. - Eu am.
Roy.
Cine crezi că te bombardează, Random House?
Publicam memoriile lui Lang.
Se pare că e destul să devenim o țintă.
Merci.
- Câți ai văzut? - Cinci. Ești ultimul.
Voi fi sincer.
Nu cred că ești persoana potrivită pentru această lucrare.
Atunci e bine că nu e la latitudinea ta, Roy.
John Maddox, director executiv la Rhinehart, New York.
Domnule.
Sidney Kroll, avocatul domnului Lang din Washington.
Domnule Kroll.
Și cred că îl știi pe Nick Ricardelli.
Bine, Rick.
Am înțeles de la Rick că știi care e situația?
Poate că ne poți lumina
și ne poți spune exact cu ce vei contribui la acest proiect.
Nimic.
Nu, nu voi pretinde că sunt cine nu sunt.
Aveți CV-ul meu.
Ultimul său efort a constat în autobiografia unui magician
"Am venit, am luptat si am cucerit".
Da, și a ajuns direct pe locul întâi, așa că...
După ce l-ai refuzat tu, Roy.
Nu citesc memorii politice. Cine o face?
Și știu că ați cheltuit 10 milioane de dolari pe cartea asta.
Câți veți recupera?
Două? Trei?
E o veste proastă pentru acționari.
Și vești și mai proaste pentru clientul dvs, dl Kroll.
Adam Lang își vrea locul în istorie, nu în tabelele de amintire.
Te rog!
Tocmai pentru că nu știu nimic despre politică
voi pune întrebările necesare ce vor ajunge la adevăratul suflet al lui Adam Lang.
Și asta vinde autobiografii.
Sufletul.
Foarte frumos.
- Ce porcării. - Crezi?
John, bineînțeles. Adam Lang e o personalitate istorică.
Autobiografia lui va constitui un eveniment mondial.
Da, eu am depozite pline
cu multe evenimente mondiale ce așteaptă să iasă la iveală.
Sid?
Adam este încă foarte supărat pentru ce s-a întâmplat cu Mike McAra.
Era de neînlocuit. De neînlocuit, și totuși trebuie înlocuit.
Adam va aprecia sigur beneficiile unei noi încercări.
În final e vorba de "chimie". Mergi la sală?
- Nu chiar. - Păcat. Lui Adam îi place să facă sport.
Știu un scriitor bun la Guardian care merge la sală.
Putem discuta puțin programul de publicare?
Trebuie să terminăm într-o lună.
- O lună? - Da.
- Vrei cartea într-o lună? - Avem deja prima variantă.
Dar trebuie revizuită în detaliu.
De asta îmi place CV-ul tău. Ești rapid și îți faci treaba.
Tu spui, el "revelează".
Și ești britanic.
Umbra ar trebui să fie britanic.
Ai umorul specific, nu?
- Ai obligații familiale? - Nu, n-am familie. De ce?
Adam e prins într-un turneu în SUA
și un program de strângere de fonduri pentru Fundația Adam Lang.
O lună în SUA. E bine.
N-aș putea aduce manuscrisul aici să lucrez la el?
Mă tem că nu. E într-un mediu sigur în casa lui Marty Rhinehart.
Doar anumite persoane au acces la el.
E mai mult o bombă decât o carte.
Va trebui să îl văd și eu cândva. Ar trebui să-l editez.
Da, în teorie. De fapt, ar trebui să discutăm despre asta.
- Cât de repede poți ajunge acolo? - Cât vrei de repede.
- Va pleca la noapte. - Rick.
E în regulă.
Bun, batem palma.
- Felicitări. - Mulțumesc.
- Rick. - Merci.
De fapt, am ceva ce ar trebui să vezi.
E cumva...
Nu, nu e cartea lui Adam. Nu, e a unui alt client de-al meu.
Poate îmi spui ce părere ai.
Sigur.
Bine, dacă vreți să prindeți zborul de seară
să vorbim de contracte cu Rick.
Vrei să ne conduci prietenul? Vrei?
Roy?
Te sun într-o oră, prietene.
Stai.
Ține minte...
Suflet.
Ceva nu e în regulă cu proiectul ăsta.
- Ce? Adică eu? - Bineînțeles că tu.
Și McAra. Suicid?
Nu mi s-a părut că ar fi genul care să se sinucidă.
E întotdeauna o plăcere, Roy.
Noroc.
Doamne.
Merci.
- Da? - Felicitări!
- Pentru ce? - Pentru că sunt agentul tău.
Da, nu mai pot de bucurie.
Ți-ai făcut bagajele?
Tocmai am fost jefuit.
Rahat! Ești bine?
Nu mi-au luat decât manuscrisul pe care mi l-a dat Sidney Kroll.
Ce? De ce?
Nu știu. Spune-mi tu.
Ești rănit?
Nu, sunt bine. Cred că m-au urmărit de la Rhinehart.
De ce ar face asta?
Poate credeau că am cartea lui Lang.
Știam eu că e o idee proastă.
Prinzi zborul de seară, nu?
Dumnezeule, Rick, sunt în stare de șoc.
Hai să te mai șochez și eu puțin.
Pentru o lună de muncă la un manuscris scris deja,
Rhinehart Inc. e dispus să te plătească cu 250.000 $, plus cheltuieli.
Loc la fereastră sau pe centru?
Islamul a dat o declarație revedincându-și responsabilitatea.
Sperăm să venim cu detalii în știrile următoare.
Între timp, fostul Prim Ministru britanic Adam Lang este iar în atenția știrilor.
Conform unor informații dl Lang a autorizat
folosirea ilegală a forțelor speciale britanice
pentru a prinde patru membri al-Qaeda suspectați de terorism în Pakistan
pentru ca apoi să îi predea pentru interogatoriu C.I.A.-ului.
Bărbații, Nasir Ashraf, Marwat Sayed, Salim Khan și Faruk Ahmed,
cetățeni britanici, au fost prinși în orașul Pakistanez Peshawar acum cinci ani.
S-a spus că cei patru au fost transferați din țară
spre o locație secretă unde au fost torturați.
Dl Ashraf se pare că a decedat în timpul interogatoriului.
O asemenea operațiune ar fi fost ilegală în...
- Da? - Unde ești?
In aeroportul Heathrow, ca tine. Îmi aștept zborul spre New York.
Vezi știrile?
Povestea cu Lang? Da, mă uit acum.
În ce m-ai băgat?
Te-am băgat într-un sfert de milion $, prietene, în asta te-am băgat.
Îmi anunță zborul, trebuie să plec.
Ascultă, mi-am dat seama
că Sidney Kroll mi-ar fi putut da manuscrisul în mod deliberat
ca să arate ca și cum aș avea cartea lui Lang.
De ce ar face asta?
Nu știu. Să mă folosească drept momeală?
Să te odihnești în avion. Te poți ciudat.
"Momeală". Te sun săptămâna viitoare.
O traumă psihologică de durată...
În alte cuvinte, tortură.
Bună seara, domnule. Ați dori un ziar?
- Aveți Evening Standard? - Avem, da.
Mulțumesc.
Bună seara, doamnă. Ați dori un ziar?
Da, vă rog. Mulțumesc.
Pașaportul?
Este scandalos!
Amelia Bly. Bine ați venit.
Sunt asistenta lui Adam.
Adam e în New York, din păcate. Se va întoarce abia în această dupăamiază.
Uită ce am spus! E complet ridicol!
Îmi pare rău. Cred că Ruth are una din acele zile.
Dacă nu e momentul potrivit, aș putea...
Nu, abia așteaptă să vă cunoască.
- Bun, să începem? - Da.
- Cum a fost drumul? - Lung.
- Suntem o echipă mică. - Mulțumesc.
Ea e Alice.
Lucy călătorește cu Adam.
Avem nevoie de ajutor, dar Adam nu l-a putut înlocui pe Mike.
- Au fost împreună mult timp. - Tu cât timp ai fost cu el?
Opt ani. Sunt un atașament al Numărului 10.
Săracul Număr 10.
Înainte să-ți arăt manuscrisul
vreau să semnezi contractul de confidențialitate.
Semnează aici.
Și aici.
Ce casă...
Nu te simți singură noaptea?
Îmi e dor de soțul meu.
Ești căsătorită? Am văzut că nu porți verighetă.
Nu pot, din păcate. E mult prea mare.
- Sună când trec pe la pază în aeroport. - Am înțeles.
Poftim.
Manuscrisul nu poate părăsi camera. Nu poate fi copiat.
Ai șase ore până se întoarce Adam din New York.
- Poți termina până atunci? - Voi încerca.
O voi ruga pe Dep să-ți aducă un sandwich la prânz.
Merci.
Distracție plăcută.
"Familia Lang sunt scoțieni de origine, și mândri de asta."
"Numele nostru derivă de la cuvântul 'long, ce în engleză veche înseamnă 'înalt,'
"iar strămoșii noștri vin de la granița din Nord."
Rahat.
"Stră-străbunicul meu, Ebenezer Lang,
"s-a născut în 1862 în Pitlochry, Scoția".
"Unul din cei nouă copii, dintre care șapte băieți."
"Președintele American era mai înalt decât mă așteptam."
" Summit-ul european de anul acesta a fost foarte interesant."
"Regina are, în privat, un minunat simț al umorului"
Merci.
"Întotdeauna am fost un optimist. Trăim în prezent."
"Ruth și cu mine așteptăm viitorul, orice ne-ar aduce el."
Atât de rău?
Bună.
Cât de rău e?
Nu l-ai citit?
Nu pe tot.
- Să spunem că mai e de lucrat la el. - Cât mai e de lucrat?
Avem toate cuvintele acolo. Doar că sunt în ordinea greșită.
Haide. Am impresia că ai nevoie e o pauză.
Tu ai fost ideea mea.
Da?
Ai scris memoriile lui Christy Costello, nu?
Le-ai citit?
Am fost la el acasă la Mustique, iarna trecută.
Cartea era lângă pat.
- Sunt rușinat. - Nu, de ce?
A fost uimitoare, într-un mod oribil.
Cum i-ai transformat bâlbâiala în ceva cât de cât coerent.
I-am spus lui Adam, "Ăsta e tipul care să-ți scrie cartea, nu Mike."
Doamne, mi-e dor de casă.
E ca și cum aș fi măritată cu Napoleon pe Sfânta Elena.
- De ce nu te întorci în Londra? - Nu cred că îl pot lăsa singur.
Ceva nu e în regulă cu el momentan.
Amelia mi-a spus că l-a supărat moartea lui Michael McAra.
Da?
Când a devenit dna Bly o expertă în sentimentele soțului meu, nu știu.
Pierderea lui Mike a fost o lovitură, desigur,
dar nu e numai asta.
Să fie nevoit să retrăiască totul, an după an, pentru cartea asta.
Doamne.
Probabil te întrebi în ce te-ai băgat.
Bine. Îi voi spune.
Sunt pe cale să aterizeze.
Joi, e în Chicago.
De fapt, mă duc eu să-l iau.
Amelia poate sta aici să-și facă unghiile.
Nu vii și tu să-l saluți?
Bine, merg în a doua mașină. Îmi pot face unghiile și acolo.
Bună, dragă.
- Cum a fost New York-ul? - Scurt și dulce.
Bună, Barry. Bună, Amelia.
Bună. Tu cine ești?
Sunt umbra ta.
Da.
Nu-ți face griji, nu e tot timpul atât de nesimțit.
Ce viață de noapte...
Veți sta la noi patru săptămâni, nu?
Mă tem că da.
Și factura merge direct la Rhinehart Corporation?
Bun.
Nu include mini-barul.
Bine. Te așteaptă.
Cum a fost la hotel? Liniște?
Ca la mănăstire.
Drăguț. Nu te deranjează nimeni.
Merci, dragoste.
Bună, omule. Ești gata să începem?
Absolut.
- Ai manuscrisul pe ăsta? - Da.
Mi-l poți da?
Îmi pare rău, ne-am asuma un risc.
Adică trebuie să rescriu întregul manuscris?
Chiar ai toată cartea mea pe chestia aia mică?
Pot pune 100 de cărți pe el, Adam.
Și poate fi copiată într-o secundă. Asta e problema.
Uimitor.
Știi care-i problema cu viața mea? Nu mai ești la curent cu nimic.
Totul ți se pune pe tavă. Nu conduci, nu ai bani la tine.
Dacă am nevoie de bani trebuie să împrumut de la băieții de la pază.
Astfel de detalii sunt necesare în manuscris.
N-aș putea scrie asta. Oamenii ar crede că sunt un idiot.
Deloc. Asta arată clar cum e să fii Prim Ministru.
Exact asta vor să știe cititorii.
Cum e să conduci o țară? Cum e să fii așa izolat?
Cum e să fii așa urât?
Merci.
Și așa iubit.
Amelia, tu ce crezi?
Cred că ar trebui să vă las singuri.
Cum procedăm?
Te intervievez.
Îți transform răspunsurile în proză.
Pe alocuri adaug pasaje în care îți imit vocea.
Bine.
- Ai auzit de Mike? - Da. Îmi pare rău.
Ar trebui să scriem ceva frumos despre el.
Cred că ar aprecia mama lui.
Bineînțeles.
Ce m-a șocat a fost că
ai devenit un politician de succes
tocmai pentru că nu păreai a fi politician.
Nu e ceva ce voiam să fac când eram tânăr.
Eram de părere că studenții la politică sunt niște tocilari.
De acord cu tine. Și ce te-a incitat la politică?
Incitat, într-adevăr.
Să vedem, aveam 23 de ani, cam așa, abia terminasem Cambridge.
Era o duminică dupăamiaza și plouă.
Eram încă în pat. Și bate cineva la ușă.
Ieșisem cu o seară în urmă,
băusem ceva...
Îmi pun perna în cap și începe iar.
Cioc, cioc, cioc!
Mă trezesc înjurând și mă duc la ușa unde era o fată.
E udă leoarcă, dar se aruncă direct într-un discurs despre alegerile locale.
Și asta a fost.
- Eram îndrăgostit. - Și ea e Ruth?
Ea e Ruth.
Și pentru a o vedea din nou trebuia să mă înscriu în partid și să împart pliante.
Grozav.
Vrei să folosești asta?
Să folosesc? O să încep cartea cu asta.
"Am intrat în politică din dragoste,
nu din dragoste pentru o ideologie, dar din dragoste pentru o femeie."
Poți transcrie asta, te rog?
Bineînțeles.
- Merci. - Cum merge?
Destul de bine. Îmi tot zice "omule".
Întotdeauna face așa când nu-și mai amintește numele persoanei.
Sunt sandvișuri în bucătărie.
Rahat.
E îngrozitor.
Îmi pare rău, domnule. Nu știam că e cineva aici.
Ce se întâmplă?
Un exercițiu, domnule. Îl facem o dată pe săptămână.
Acolo erai. Te pierdusem.
Sunt băiat mare Nu mă poți supraveghea permanent.
Nu umbla de unul singur. Băieților de la pază nu le place.
Am înțeles.
- Ai câștigat? - N-am jucat tenis. Sală.
Sală? Pentru ce se antrenează? Jocurile Olimpice?
Poftim.
Cambridge. Să vorbim despre asta.
Poftim?
Cambridge?
A fost acum mult timp, abia îmi amintesc.
Ai jucat?
Puțin.
Cred că actoria a fost un antrenament bun pentru politică, nu?
Era o modalitate bună de a întâlni fete.
Să nu scriem asta, apropo.
Totuși, actoria trebuie să fi fost importantă pentru tine.
Să zicem că mi-a plăcut.
Urci pe scenă, te prefaci că ești altcineva,
și oamenii chiar te aplaudă pentru asta.
Bun, asta da. Să scriem asta.
- Nu. - De ce nu?
Pentru că sunt memoriile unui Prim Ministru.
Când nu mai aveau cu ce să mă atace
spuneau că sunt un nenorocit de actor!
Știi ce au spus "Times" din Londra când mi-am dat demisia?
"Vă rog să părăsiți scena".
Așa că nu insista, dacă nu te superi, pe zilele mele ca student la actorie.
Lăsăm exact cum a scris Mike.
Vrei să iei o pauză?
Ar fi o idee bună, merci. Trebuie să dau un telefon.
Ce nenorocit!
Privește.
"Fostul Secretar de politică externă britanic, Richard Rycart
a cerut Curții Internaționale de la Haga să investigheze
informațiile conform cărora fostul Prim Ministru, Adam Lang
a ordonat predarea ilegală a suspecților de terorism
pentru tortura CIA-ului."
Nu!
S-a strâns haita.
Închideți toate telefoanele.
Ruth e încă la plimbare? Rahat! Este, nu?
- Barry! Barry! - Da.
O cauți, te rog, pe dna Lang să o aduci aici cât mai repede?
- Sigur. - Să mergem.
- Rycart a dat o declarație. - Da, știu.
- Tocmai m-a sunat. - E incredibil.
Voia să mă asigure că nu e nimic personal.
Voia să mă asigure că este doar
pentru că ține la poziția lui în ce privește drepturile omului.
Nu mai putea să păstreze tăcerea.
"Poziția lui în ce privește drepturile omului." Doamne!
- Îmi pare rău că mi-am pierdut cumpătul. - Nu-i nimic.
I-ai spus și ei?
- Da. Tocmai am sunat-o. - Cum a primit vestea?
Scuze, Adam. Asta e pe AP.
"Conform unor surse de la Haga,
biroul procurorului Curții Internaționale
va face publică o declarație mâine dimineață."
Adam.
Mulțumesc, Alice.
De ce nu am fost avertizați? Unde sunt cei de pe Downing Street?
Telefoanele sunt deconectate.
Probabil că încearcă să ne anunțe acum.
Acum? Ce rost mai are acum? Ce naiba faceți?
Adică vrei să-mi spui
că biroul Cabinetului nu știa nimic?
O curte de justiție nu avertizează un suspect care este investigat.
Asta e Adam acum, un suspect?
Trebui să-l suni pe Sid Kroll.
Ar trebui să sunăm în Londra mai întâi.
Adam! Dacă le convine, te vor dărâma.
Ai nevoie de un avocat. Sună-l pe Sid.
- Sună-l pe Sid. - Dar presa?
Dă o declarație scurtă.
Acum aveam nevoie de Mike.
Scriu eu ceva.
S-o facă el. El e scriitorul.
- Stai puțin. - Să par încrezător.
Nu defensiv, ar fi fatal. Nici îngâmfat.
Fără răutate, mânie și nu spune
că voi folosi șansa asta să-mi curăț numele sau porcării de genul ăsta.
Deci nu ești defensiv, dar nici îngâmfat.
Nu ești mânios, dar nici mulțumit.
- Exact. - Atunci ce ești?
Ți-am zis că e amuzant.
Am fost un susținător pasionat al...
Nu, șterge.
Am fost întotdeauna un susținător puternic, nu, dedicat
al Curții Internaționale. Așa e?
Tu ești scriitorul.
Lupta împotriva terorismului e prea importantă
pentru a fi folosită ca motiv de răzbunare.
Foarte bine. Ai putea fi noul Mike McAra.
- Alo? - John Maddox.
Va fi ceva mare. Va fi bine pentru noi.
- Se poate. - Ăsta-i primul capitol.
Bine.
Ce ai scris până acum?
Primii ani, copilăria, universitatea.
Bine, lasă porcăriile alea. Să se concentreze pe crimele de război.
Și să nu vorbească cu altcineva, da?
- Da. - Avem exclusivitate.
Ai șanse să-l scrii mai repede?
Mai repede?
Da, da, mai repede.
Cât de repede?
Cam în două săptămâni.
Iisuse.
Știu că e greu, dar dacă îl poate face cineva, tu ești ăla.
Mă bazez pe tine. Ținem legătura.
Rahat.
Nu credeam că fumezi.
Îmi permit una când sunt stresată sau mulțumită.
- Și cum ești acum? - Foarte amuzant.
Tocmai a sunat Maddox. Vrea cartea în două săptămâni în loc de patru.
Doamne. Multă baftă.
Da, mă poți duce până la hotel? Îmi pot continua treaba acolo.
Nu plănuiești să scoți manuscrisul de aici, nu?
Bineînțeles că nu.
Îți dai seama cât de serioasă e treaba, nu?
- Mă poți verifica, dacă vrei. - Nu e necesar.
Bine. Ia-ți lucrurile. Le spun băieților să te ducă.
Dl Lang insistă că ar fi un susținător dedicat
al Curții Internaționale.
Dl Lang a adăugat, citez,
"Lupta împotriva terorismului e prea importantă
pentru a fi folosită ca motiv de răzbunare.."
- La fel, domnule? - Este interpretat că...
- Da, mulțumesc. - Un atac asupra fostului
ministru britanic al afacerilor externe, Richard Rycart, care...
Am putea schimba canalul?
- Sigur. - Mulțumesc.
Controversa o reprezintă folosirea așa-numitei "simulări a înecului",
o tehnică de interogare considerată...
- Ceva de mâncare? - Ce ai?
- Sandviș "Club". Supă de scoici. - Aleg supa.
Ești englez?
- La fel ca tine. - Așa este.
- Te afli aici în vacanță? - Nu, lucrez.
- Și cu ce te ocupi? - Cu una, cu alta. Scuză-mă.
Am auzit că Adam Lang e pe insulă.
Da?
Așa am auzit.
Nu știi cumva pe unde se află, nu-i așa?
Nu.
Nu, mă tem că nu. Dacă nu te superi.
Tâmpitule!
E cineva?
- Te pot ajuta? - Bună.
Îmi poți spune dacă a fost cineva în camera mea?
Nu, dle.
- A întrebat cineva de mine? - Nu.
Dar celălalt locatar?
E un englez.
Ești singurul locatar al hotelului, dle.
- Alo? - Trebuie să părăsești hotelul imediat.
Lucrurile s-au schimbat. O mașină e pe drum.
Ce?
Ne vedem atunci.
Alo?
- Lucrurile iau amploare, nu? - Așa se pare.
Cu cine ești?
Sunt pe cont propriu.
La naiba! Iarăși...
Ați sunat la biroul lui Rick Ricardelli. Lăsați un mesaj.
Salut, Rick. Acum vor cartea în două săptămâni.
Mulțumesc că mi-ai făcut rost de slujba asta.
Nu pot vorbi. Niște militanți pentru pace încearcă să mă ucidă.
Lucrezi pentru un criminal!
Mincinosule!
- Ești bolnav? - Nu, îmbătrânesc.
Locul ăsta este Shangri-La invers.
Am încercat să te sun de câteva ori aseară.
N-ai răspuns.
Am uitat să-mi încarc mobilul.
Zău? Și telefonul de la hotel?
Am un somn profund.
De acum înainte, poți dormi profund aici.
- Aici? - Suntem în stare de asediu.
Nu poți suporta zilnic loviturile presei.
Până la urmă, vor afla cine ești. Și asta va fi groaznic pentru tine.
Deci, aici ați pus-o pe bunica.
Nu. Aici l-am pus pe Mike McAra.
N-am avut încă ocazia să facem curat. Totuși, așternuturile au fost schimbate.
De fapt, regula mea e să nu stau niciodată în casa clientului.
Dar acum ai acces permanent la manuscris.
Nu asta îți dorești?
În plus, Sid Kroll va sosi din moment în moment.
Ce-ar fi să te instalezi și apoi să urci să ni te alături?
- Practic, acum ești unul de-al nostru. - Da?
Ieri, ai conceput declarația. Asta te face complice.
Uite care e situația: Nu ești pus sub acuzație, nu ești arestat.
Asta e foarte important.
Singurul lucru pe care îl cere procurorul
e permisiunea de a iniția o anchetă formală.
- Să mă ancheteze pentru ce? - Connie?
Ori pentru crime împotriva umanității, ori pentru crime de război.
Ce absurditate! Nu este genocid.
Conform articolului 25, "o persoană se va face vinovată de crimă de război
dacă acea persoană facilitează săvârșirea unei astfel de crime,
sau sprijină, instigă sau ajută într-un fel la săvârșirea ei."
- E foarte exhaustiv. - Dacă te consolează cu ceva,
nu ești în pericol atâta vreme cât rămâi aici, printre prieteni.
Vrei să spui că nu pot părăsi Statele Unite?
Ca avocat al tău, îți recomand cu căldură să nu călătorești în nicio țară
care recunoaște jurisdicția Curții Penale Internaționale.
Păi, cam toate țările din lume recunosc jurisdicția CPI.
Nu și America.
- Și mai cine altcineva? - Josh?
Irak, China, Coreea de Nord, Indonezia, Israel.
- Doar astea? - Și unele zone din Africa.
Stați!
Vreau să fac o scurtă declarație. Nu voi accepta întrebări.
Azi dimineață, mi s-a încredințat autoritatea de a-l investiga
pe fostul Prim-Ministru britanic, dl Adam Peter Bennett Lang,
în baza articolelor 7 și 8 ale Statutului CPI de la Roma, din 1998.
În scurt timp, voi lua legătura cu dl Lang și cu guvernul britanic
pentru a le cere deplina colaborare. Mulțumesc.
Dumnezeule...
Trebuie să te ducem la Washington, Adam, de îndată.
Avionul meu e la aeroport.
Îți vom aranja o întrevedere cu purtătorul de cuvânt al Camerei Reprezentanților
la prânz și o ocazie de a te fotografia cu Secretarul de stat după-amiază.
Nu va da de înțeles că sunt panicat?
Nu, amândoi vor spune că întrevederile au fost fixate cu săptămâni în urmă.
Și despre ce naiba vom discuta?
Despre SIDA? Sărăcie? Schimbarea climei?
Cui îi pasă? Important e să arătăm lumii că lucrurile merg ca de obicei.
- Tu ce zici, Ruth? - Eu cred că e o idee groaznică.
Vei fi privit ca prințișorul Americii, alergând plângând acasă, la tati.
- Ce mă sfătuiești să fac? - Zboară la Londra.
Guvernul te va sprijini.
"Guvernul britanic va coopera pe deplin la anchetă."
Zău? Și ce te face să crezi asta?
Nu așa cred eu, Ruth, așa citesc pe ecran.
Mergem acum în direct la Națiunile Unite din New York,
unde fostul ministru britanic al afacerilor externe, Richard Rycart,
urmează să facă o declarație.
Am văzut azi anunțul la Haga, cu mare uimire și tristețe.
Adam Lang a fost și este unul din vechii mei prieteni.
Ticălos insolent!
Regret că a adus lucrurile la un nivel personal.
Aici nu e o chestie personală. E vorba de justiție.
E vorba de a ne asigura că orice lider politic știe că atunci când ia o decizie,
va fi ținut răspunzător de către dreptul intonațional.
Mulțumesc.
Dacă veți fi chemat ca martor, dle, vă veți duce?
- Cu siguranță că da. - Bineînțeles că te duci, răhățel ce ești!
Asta clarifică lucrurile. Washington să fie.
Eu tot zic că nu va da bine.
Nu la fel de rău cum e să fii săltat de pe Heathrow în cătușe.
Ar arăta că ai sânge în vine.
Atunci, de ce naiba nu te întorci tu fără mine?
Dacă guvernul britanic vrea să mă predea acestui tribunal de marionete,
atunci, să-l ia naiba!
Mă voi duce acolo unde mă dorește lumea.
Amelia, spune băieților că plecăm. Zi-i unei fete să-mi împacheteze o geantă.
Ai face bine să-ți împachetezi una și ție.
De ce nu împărțiți o valiză? Așa e mult mai convenabil.
Ne vedem mâine. Regret că te abandonez.
Cel puțin, s-ar putea să crească vânzările.
Poate că Departamentul de PR al lui Rhinehart a aranjat totul.
Spune-le să înceteze, vrei, te rog?
Nu uitați, oameni buni: fețe foarte zâmbitoare.
Ca să rezumăm ce știm până acum, acum e oficial:
procurorul special al Curții Internaționale pentru Crime de Război
urmează să inițieze o anchetă...
Procurorul special a anunțat că urmează să-l ancheteze pe dl Lang,
știre primită cu ovații, asta e sigur.
Să vorbim cu unii dintre protestatari.
- Dvs, dle, sunteți englez, cred. - Așa este.
Ce vă aduce așa departe de casă?
Fiul meu. A fost ucis într-unul din războaiele ilegale ale dlui Lang.
Lang nu i-a vizitat niciodată pe cei afectați. Nu și-a cerut niciodată scuze.
Am fost în Armata Britanică vreme de 30 de ani. E o rușine!
Mulțumesc. Vă pot adresa aceeași întrebare?
Ești un criminal, Lang! Un criminal de război!
- Mincinosule! - Lang!
Ucigașule!
- Lang, Lang, Lang! - Mincinosule!
- Lang, Lang, Lang! - Mincinosule, mincinosule!
Aici, dle Lang!
Îmi cer scuze că v-am făcut s-așteptați în frig.
Cum răspundeți la declarația dlui Rycart?
Aș vrea să spun câteva cuvinte ca răspuns la știrile de la Haga.
Sunt vremuri ciudate, când cei care apără libertatea și justiția
sunt considerați criminali,
în vreme ce aceia care sădesc vrajba și care caută să distrugă democrația
- sunt considerați ca victime. - Criminal de război ce ești!
Dați-mi voie să clarific un lucru.
Câte zile voi mai avea, voi lupta împotriva terorismului...
Mincinosule!
Indiferent dacă e pe câmpul de luptă sau, dacă e necesar, în tribunale.
Mulțumesc foarte mult.
Ați vorbit cu Președintele, dle Lang?
Pentru Dumnezeu!
Doamne...
Fir-ar!
O clipă!
Da?
Dle? Doriți să mâncați?
Ar fi grozav. Lasă-mă cinci minute, mulțumesc.
P. Emmett?
Richard Rycart.
Cine e?
- Dep? - Dle?
Există o hartă a insulei pe care aș putea-o împrumuta?
Uite, va ploua în curând.
Nu știu. Cred că va fi în regulă.
Ce-ar fi să iei mașina? E pentru musafiri. Uite cheia.
Pentru musafirii noștri, o mașină foarte frumoasă.
Dl McAra a iubit mașina asta foarte, foarte mult.
Știi...Voi lua... Voi lua bicicleta. Mulțumesc.
Stai o clipă...
Plouă... Îți dau căciula și mănușile.
- Ești foarte amabil, mulțumesc. - Baftă îți urez.
- Mulțumesc, la revedere. - Pa-pa.
Stai o clipă.
Doamne, ce m-ai speriat!
- Ești britanic. - Da, sunt.
E în regulă, te poți adăposti, nu te costă bani.
Nu, nu! Rosie, Rosie!
Intră, intră.
Here.
- Zici că ești britanic, nu? - Da.
- Ai ceva de-a face cu tipul ăsta, Lang? - Într-un fel, da.
Pare inteligent.
De ce s-a dus și s-a lăsat combinat cu prostul ăla, la Casa Albă?
Asta vrea toată lumea să afle.
Ce te aduce în partea asta de insulă?
Peisajul.
Ai ales o zi a naibii de bună pentru așa ceva.
Cineva cunoscut mie a fost găsit mort acolo, pe plajă.
- Te referi la britanicul de pe bac? - Exact.
- Aia a fost o chestie ciudată. - Cum adică?
Sub niciun chip curentul nu-l putea duce așa departe, spre vest.
- Nu? - Sub nicio formă!
Ești sigur?
Trăiesc aici de 54 de ani.
Ai spus asta poliției?
Poliției? La vârsta mea, am lucruri mai bune de făcut, tinere.
Annabeth e cea care vorbește cu poliția.
Soția ta?
Annabeth Wurmbrand, văduva lui Mars Wurmbrand.
Ea e cea care le-a spus de lumini.
- Lumini? - Lanternele de pe plajă.
Când?
În noaptea când cadavrul a fost aruncat pe țărm.
Ai putea...
Ai putea să-mi arăți încotro se află casa dnei Wurmbrand?
Sigur...
Uite. Ții direcția plajei pe acolo.
E casa cea mai apropiată de ocean. Dar nu va vorbi cu tine.
- De ce nu? - E în comă.
A căzut pe scări acum o săptămână.
De atunci, e în comă.
Coboară!
Dep mi-a spus că ești aici!
Ce?
Am spus că Dep mi-a spus că ești aici.
Am venit să te luăm înainte să-nceapă furtuna. Ce faci?
- Luam și eu aer. - Nu mai spune!
Am vrut să văd unde a fost găsit Mike McAra.
De ce?
Adam mi-a cerut să scriu în carte ceva despre el.
- Unde ți-e bicicleta? - Acolo, sus.
Barry, vrei să aduci mașina? Ne vedem la marginea drumului.
Mă tem că nu pot face asta, dnă Lang, trebuie să rămân cu dvs tot timpul.
Pentru Dumnezeu!
Dacă dăm peste teroriști, îți dau un SMS.
Bine, atunci, rămâneți pe potecă. Nu vorbiți cu nimeni.
Nu voi vorbi cu nimeni, dle ofițer, promit.
Bietul Mike. Nu mă împac cu ideea că a sfârșit așa departe de casă.
Mă întreb dacă vom afla vreodată dacă a fost accident sau sinucidere.
Nu te pot ajuta. Nu l-am cunoscut.
Presupun că n-are importanță.
Era beat. S-a înecat. Și cu asta, basta.
- Ce făcea pe bac? - Habar n-am.
Înmormântarea e luni, în Londra.
Mă gândesc să mă duc.
Unul dintre noi ar trebui să-și facă prezența,
și acela se pare că nu va fi soțul meu.
Credeam că nu vrei să-l părăsești.
Pare mai degrabă că m-a părăsit el pe mine, nu-i așa?
- E cineva? - Scuze, n-am ciocănit. Eu sunt.
- Ți-am adus haine uscate. - E în regulă. Mă descurc.
Masa e peste o oră, da?
Bine, mulțumesc. Pentru Dumnezeu!
"Pe vremea alegerilor din Londra
am cunoscut-o prima oară pe Ruth.
A terminat șefă de promoție la Oxford,
după care a făcut cercetare un an, cu o bursă Fulbright."
Ruth.
Îți vin perfect. Tot ce-ți mai trebuie e o băutură.
Ce e de băut?
Vin alb biodinamic de la Fabrica de vinuri Rhinehartin, din Napa Valley.
Rhinehart. Presupun că n-are o distilerie, nu-i așa?
Știrile de seară.
Pentru crime de război. Editorul nostru politic are amănunte.
Dumnezeule, suntem principala știre.
Mai toarnă niște vin, vrei, te rog?
Posibil să fiu nevoită să mă îmbăt, de dragul schimbării.
În Washington, dl Lang a primit promisiuni ferme de sprijin,
atât din partea liderilor din Congres, cât și a secretarului de stat,
înainte de a merge în seara asta la o cină privată cu vice-președintele.
Adam Lang a fost de partea Americii în războiul contra terorismului
și sunt mândră să-i stau alături în această după-amiază.
- Adam, mă bucur să te văd. - Mulțumesc.
Îți mulțumesc foarte mult. Mă bucur să te văd.
Nu zâmbi forțat.
În Irak, un sinucigaș cu bombă...
Pentru Dumnezeu!
Adam.
Sună ca să afle ce impresie mi-a lăsat.
- Să se chinuie! - Întotdeauna îți cere sfatul?
Da,
și întotdeauna îl urmează.
Până de curând.
- Ești căsătorit? - Nicidecum.
- Gay? - Nu.
- Ai avut o... - Am avut o...
- Ce? O prietenă? - Un pic mai mult de atât.
O soție?
Nici chiar așa.
Nu știu, 40.000 de ani de limbaj uman
și nu există cuvânt pentru a descrie relația noastră.
N-a mers.
Haide. Să mâncăm.
- Cum merge? - Cartea?
- Nu merge, să fiu sincer. - Stai acolo.
- Te pot întreba ceva? - Desigur.
Mi s-a părut dificil să înțeleg anumite lucruri.
- Ce lucruri? - Păi...
Nu înțeleg de ce un tip arătos așa ca el,
care merge la Cambridge fără să fie interesat deloc de politică
și care-și petrece timpul făcând sex și urmărind fete,
- brusc sfârșește... - Să se căsătorească cu mine?
Nu e vorba de asta. În niciun caz.
Nu, ce nu înțeleg eu
e de ce, la 22 de ani, devine deodată un activist politic.
- De unde și până unde? - Nu l-ai întrebat?
A spus c-a intrat în partid din pricina ta.
Mi-a spus o poveste grozavă despre cum ai apărut la el acasă, pe ploaie.
- Aveam de gând să încep cartea cu asta. - Și acum nu mai vrei asta?
Nu, nu pot. Nu e adevărat.
- Nu e? - Știi bine că nu e.
Era membru de doi ani, înainte să te cunoască pe tine.
De unde știi asta?
Am o copie a carnetului lui de partid.
Mike McAra l-a găsit în arhive.
Tipic pentru Mike: să strice o poveste bună, investigând prea mult.
A mai găsit ceva?
Nu prea multe. În principal, chestii de la Cambridge.
Erai mai implicată politic decât el.
Cu siguranță am fost cu totul altceva decât prietenele lui de la Cambridge.
Toate Jocastele și Pandorele alea.
Prin urmare, căsătoria cu tine trebuie să fi fost destul de vitală,
fiind vorba de erudiția și contactele tale din partid.
Și eu credeam că s-a căsătorit cu mine pentru trupul meu.
Ți-ai dorit vreodată să fii un om politic adevărat, pe picioarele sale?
Bineînțeles. Tu nu ți-ai dorit să fii un scriitor adevărat?
Scuză-mă. Te-am jignit.
Presupun că și scriitorii de genul tău au sentimente.
Suntem personalități sensibile.
Că veni vorba de personalitate, ai putea...
Să-ți aduc o băutură ca lumea.
Vinul alb, nu i-am înțeles niciodată rostul.
E genul de lucru pe care Mike obișnuia să-l spună.
În sfârșit, ceva în comun!
Știi că legistul a evaluat că a băut aproape jumătate de sticlă?
E ușor de făcut.
- Cum adică? - Nimic.
Crezi că moartea lui a ridicat semne de întrebare?
- Tu nu crezi asta? - Ba da.
Astăzi la plajă,
am cunoscut un bărbat, un bătrân care era la curent cu evenimentele.
Și el a spus că nu se putea sub nicio formă
ca un cadavru de pe bac să fi fost dus de ape la țărm, în acel loc.
Glumești.
A mai zis că o femeie a văzut lumini de lanternă pe plajă, atunci noaptea.
Și ea a căzut de pe scări și acum e în comă. Asta e tot ce știu.
Asta e tot ce știi? Iisuse.
- Îmi împrumuți telefonul? - De ce?
Trebuie să-l sun pe Adam.
- Ce e? - Nimic.
- Nu-l vei suna? - Mai târziu. Ies la o plimbare.
Dar e beznă. Toarnă cu găleata.
- Îmi va limpezi gândurile. - Voi veni cu tine.
Nu. Mulțumesc, dar trebuie să reflectez de una singură.
Rămâi aici. Mai bea ceva. Nu mă aștepta.
Ești treaz?
- Acum sunt. - Scuză-mă.
E în regulă. Așteaptă.
- Ce oră e? - Nu știu.
L-am sunat pe Adam.
- Și? - Pot intra?
Cu o zi înainte să moară Mike,
el și Adam au avut o discuție aprinsă.
N-am spus asta nimănui până acum, nici măcar poliției.
- Despre ce? - Nu știu.
Dar a fost o ceartă puternică. Nu și-au mai vorbit.
Când l-am întrebat pe Adam de asta, a refuzat să discute.
Imediat după cele povestite de tine, am simțit c-ar trebui să-l întreb din nou.
Și ce a zis?
Lua masa cu Vice-președintele.
Ticăloasa aia de Bly nu l-ar da la telefon.
Doamne! Sfinte Dumnezeule!
În ce s-a băgat?
E în regulă. Totul va fi bine.
Mi-e frică.
Nu mi-a fost niciodată frică până azi, dar acum îmi este.
Ai părul ud tot, ești murată. Să-ți aduc un prosop.
Proastă idee.
Te superi?
Sigur că nu.
Decența din dimineața de după?
Scuze. Credeam că dormi.
Adică ai crezut că voi fi plecată?
Ai obținut arborele genealogic. E foarte mândru de familia Lang.
Știi, dacă vrei un arbore genealogic, te duci la un centru pentru grădină.
De ce mi-a subliniat numele de fiecare dată?
M-am mirat că nu sunt mai multe lucruri despre tine.
De ce? Doar sunt soția.
Da, chiar și așa. Nu se cade să fii scoasă din poveste.
De ce nu? Cele mai multe femei sunt scoase.
Atunci, te voi reabilita.
Te voi menționa în toate ocaziile de care a uitat.
Ce drăguț! Ca secretara șefului care-i amintește când e ziua soției?
Ceva de genul ăsta. Dar, după cum spui tu, eu nu sunt un scriitor adevărat.
- Ce ai de gând să faci? - Să plec.
Nu e necesar, în ceea ce mă privește pe mine.
Mă tem că este, din punctul meu de vedere.
- Unde te vei duce? - Înapoi la hotel.
Ascultă, îmi pare rău. N-ar fi trebuit să rămân în casa clientului.
- Întotdeauna se sfârșește... - Prin a i-o trage soției clientului?
Nu, nu întotdeauna.
Dar face să fie dificil de menținut o distanță profesională.
Și despre ce am discutat aseară? Ce ai de gând să faci?
- Nu e treaba mea. - Nu poți ignora pur și simplu.
Eu doar îi scriu cartea. Nu sunt un reporter de investigații.
- Tu ce-ai de gând să faci? - Poate îmi voi scrie memoriile.
"Soția fostului prim-ministru povestește totul."
Dacă vreodată te hotărăști să faci asta, dă-mi un telefon.
Crezi că am nevoie de cineva ca tine care să-mi scrie cartea?
Nu vreau să fiu în memoriile lui nenorocite.
E pe cont propriu. Voi divorța.
Și poate să facă ea vizitele la închisoare.
'Neața, dle.
- O noapte grozavă, nu-i așa? - De ce nu te duci naibii?
Sistemul de navigație BMW e conectat.
Traficul e liber până la destinație.
Intrați pe drum când e posibil.
Peste 180 de metri, virați stânga.
Îmi pare rău, dnă, dar hotelul e la dreapta.
Întoarceți când e posibil.
Devine ridicol!
Întoarceți când e posibil.
Bine, ai câștigat.
Peste 45 de metri, virați stânga.
Virați stânga.
Cred că glumești.
O călătorie sau dus-întors?
Dus-întors. Sper.
40 de dolari, vă rog.
- Drum bun. - Mersi.
Haide. Haide, încă!
Încă puțin. Stop.
Peste 45 de metri, virați la stânga.
Continuați, vă rog, până la drumul indicat.
Peste 180 de metri, ieșiți.
Peste 750 de metri, virați rapid la dreapta.
Virați la stânga.
Peste 180 de metri, veți ajunge la destinație.
Ați ajuns la destinație.
Paul Emmett?
Profesorul Paul Emmett?
"Profesorul Paul Emmett de la Universitatea Harvard
a scris despre importanța unică a vorbitorilor de limbă engleză"
în propagarea democrației în lumea largă."
"Cu toate că aceste națiuni luptă împreună,"
"atunci când s-au clătinat, tirania a câștigat putere."
Cine e?
- Sunteți dna Emmett? - Cine e?
Mă gândeam dacă s-ar putea să vorbesc cu profesorul Emmett.
Aveți o întâlnire?
E vorba despre Adam Lang. Îl ajut să-și scrie memoriile.
O clipă, vă rog.
Sunt Paul Emmett. Cred că ați făcut o greșeală.
Dar ați fost la Cambridge cu dl Lang?
Am fost contemporani, da, dar nu pot pretinde că-l cunosc.
Am o fotografie cu voi doi împreună.
Intră în casă.
Am făcut o regulă din a nu mă întâlni cu nimeni fără programare.
Dar mențiunea ta despre fotografie mi-a stârnit curiozitatea.
- Te rog, intră. - Mulțumesc.
Da, este aici acum.
- Pot să...? - Sigur.
Da. Da, este singur.
Nu a spus.
Englez, în jur de 40 de ani.
Mai să fie. Nu îmi amintesc asta.
- Dar tu ești asta? - Da, eu sunt.
Eram în conducerea Dramat. A trecut mult timp, după cum îți poți imagina.
- Dramat? - Îmi pare rău. Asociația Dramatică din Yale
Mi-am menținut interesul în teatru
când am fost la Cambridge pentru cercetările mele.
- Pot să păstrez asta? - Nu, mă tem că nu.
- Sunt sigur că îți pot face o copie. - Da? Ar fi drăguț din partea ta.
Poate îmi poți spune cum ai făcut rost de ea.
Mi-ar plăcea.
Vino în biroul meu.
Da, zidul propriei persoane.
Toți avem unul. Este echivalentul nostru al acvariului dentistului.
Stai jos.
Așadar, fotografia.
Am lucrat cu Adam Lang la memoriile sale.
Da, știu, mi-ai spus.
Da, sărmanul Lang. Este rău pentru afaceri această postura la Haga.
În privința lui Rycart,
cel mai rău Secretar la Ministerul de Externe englez de după război,
Lang a avut dreptate să-l demită.
- Cât de bine l-ai cunoscut pe Lang? - Abia dacă l-am cunoscut.
- Pari surprins. - Te-a menționat în memoriile lui.
Serios?
Ei bine, acum e rândul meu să fiu surprins. Ce a spus?
Este foarte decent din partea lui.
Ca Prim Ministru, întotdeauna a avut instincte bune.
- Dar asta nu înseamnă că-l cunoșteam. - Dar...
Aia. Aia a fost făcută la o recepție în Londra
pentru a marca cea de-a zecea aniversare a Arcadiei.
Arcadia?
Da, este o mică organizație pe care o conduceam.
Foarte elitistă. Nu văd niciun motiv pentru care ai fi auzit de ea.
Primul Ministru ne-a onorat cu prezența lui.
Ce îți poți aminti de el din Cambridge?
- Îmi pare rău, nu te deranjează, nu? - Nu, deloc. Te rog.
Doar că mai degrabă sunt zăpăcit.
Nu a menționat nimeni Cambridge ca fiind legătura dintre noi în toți anii ăștia.
- Dar ați jucat împreună? - Într-o singură producție.
Era o piesă de vară. Nu îmi pot nici măcar aminti cum se numea.
- Pot să îți arăt altceva? - Dacă trebuie.
Dumnezeule.
Este ceea ce cred eu că este?
Să sperăm că nu a inhalat.
Dar tu ești cel care stă în spatele lui, nu?
Cred că da.
Și cred că sunt pe punctul de a-l atenționa sever
asupra riscului abuzului de droguri.
Dl Lang va folosi aceste fotografii în memoriile sale?
Dacă este așa, aș prefera să nu fiu menționat.
Copiii mei vor fi îngroziți.
Sunt mult mai puritani decât eram noi.
- Îmi poți spune ceva despre ceilalți? - Nu, mă tem că nu.
Întreaga vară este în ceață, o ceață foarte fericită.
Erai pe punctul de a-mi spune despre aceste fotografii.
Le am de la Michael McAra.
Și cine este el, mai exact?
Predecesorul meu în privința memoriilor lui Lang.
- A demisionat? - Nu, a murit.
Îmi pare rău să aud asta.
Da, acum două săptămâni. A venit aici să se întâlnească cu tine.
Și a murit la câteva ore după aceea.
A venit aici să se întâlnească cu mine? Nu, mă tem că greșești.
- Cum a murit? - S-a înecat.
Sărmanul tip.
Nu am crezut niciodată mitul că moartea prin înec este nedureroasă. Tu?
Mi se pare că trebuie să fie agonizantă.
Poliția nu ți-a spus nimic despre asta?
Nu am avut niciun contact cu poliția.
Dar erai aici în acel weekend?
Asta ar fi fost în data de 11 și 12 ianuarie.
Un tip mai puțin liniștit decât mine
ar putea să înceapă să găsească întrebările tale impertinente.
Nancy?
Vizitatorul nostru dorește să știe unde eram în 11 și 12 ianuarie.
Avem această informație?
A fost weekendul în Colorado.
Da, desigur, la Institutul Aspen.
Relațiile bipolare într-o lume multipolară.
- Sună distractiv. - Da, a fost. Am fost principalul vorbitor.
Uite, să ne întoarcem la Cambridge...
Nu, dacă nu te deranjează, să nu ne întoarcem la Cambridge.
Am spus tot ce aveam de spus cu privire la acest subiect.
Sunt un cititor avid al memoriilor oamenilor politici.
O să le iau și pe ale dlui Lang când vor apare.
Poate îți va trimite un exemplar, de dragul vremurilor trecute.
Mă îndoiesc de asta foarte mult.
Poarta se va deschide automat.
Asigură-te să virezi dreapta când ajungi la capătul aleii.
Dacă virezi stânga, drumul te va duce departe în pădure
și este posibil să nu mai fi văzut niciodată.
Sistemul de navigație BMW e conectat.
Când este ultimul feribot?
- Ai ajuns tocmai la timp. - Poftim, am bilet de întoarcere.
În regulă.
Biletul?
- Bine. - Bine.
Rahat.
Hei, tu! Oprește-te!
Nu fă asta! Unde te duci?
Omule, pleacă! Pleacă, tâmpitule!
Rahat!
Ați sunat la biroul lui Rick Ricardelli. Lăsați un mesaj.
Du-te naibii.
Cu ce vă pot ajuta, dle?
Nu ști cumva dacă este vreun zbor care pleacă
la aeroport în noaptea asta?
Nu, doar dacă ai propriul avion.
L-am închiriat valetului meu.
Voi englezii!
Este un zbor spre Boston...
- Mâine dimineață la ora 8:30. - Rahat!
- Cât costă o cameră? - Pentru tine, 89$.
- O să plătesc cash. - Cine are cardul tău? Dădaca?
Ai sunat înapoi.
O să rămâi la telefon, de data asta?
Da.
Am încercat să te sun.
Știu. Îmi pare rău...
Nu părea în regulă să vorbesc cu tine.
Cine ești?
Sunt noul scriitor umbră...
Fără nume, nu folosi nume.
Cine ți-a dat acest număr?
Era între lucrurile predecesorului meu.
Chestia este că am probleme.
Este din cauza clientului tău?
Da.
Este ceva în neregulă, dar nu știam cu cine să vorbesc.
Unde ești? Fără să fii prea exact. Pe insulă?
Sunt pe... Nu, sunt pe continent, pe... într-un motel lângă feribot.
Numărul camerei?
201.
- Ai cartea cu tine? - Da.
Bine. Rămâi acolo.
Hatherton?
Cu 35 miliarde de dolari la dispoziția sa,
Hatherton Group aduce laolaltă o familie de companii
dedicate apărării și securității.
Cu o experiență de neegalat în Orientul Mijlociu,
incluzând și serviciile a doi foști președinți,
trei Prim-Miniștrii și doi Directori ai C.I.A.,
Hatherton este mândră să stea în prima linie a luptei împotriva terorii.
Hatherton, un adăpost în siguranță.
"Potrivit sursei C.I.A., Frank Molinari,
absolventul Yale, Paul Emmett
s-a alăturat agenției ca ofițer în 1971,
și a fost încredințat Diviziei de resurse Străine a..."
1971?
Este 1974.
- Alo? - Ești în viață.
Da, cam așa ceva.
Am fost foarte îngrijorată.
Poliția a sunat să spună că ți-au găsit mașina pe feribot. Din nou!
Îmi pare foarte rău. Am parcat-o, iar apoi am coborât de pe vas.
Oricum, ce naiba făceai pe continent?
- Am fost la New York. - De ce?
Trebuia să mă întâlnesc cu John Maddox.
Acum unde ești?
Sunt tot la terminalul feribotului. Am ratat ultima traversare.
Chiar ești fără speranță!
Tocmai am vorbit cu Adam la telefon, încercând să dau de tine.
Zboară spre casă în noaptea asta. Părea în regulă.
Nu i-ai spus despre noi, nu-i așa?
Pentru Dumnezeu, Ruth!
Trebuie să închid. Te sun înapoi.
- Cine este? - M-a trimis dl Rycart.
Așteaptă.
O să fac o scurtă verificare, dacă nu te deranjează.
Adună-ți lucrurile. Plecăm.
Hei! Aia este personală!
- Este "curat". - Mulțumesc, Frank.
Îmi pare rău despre asta. Urcă, te rog.
- Ai crezut că este o capcană? - Mi-a trecut prin minte.
Lucrezi pentru Lang.
Da, de trei zile. Abia îl cunosc pe tip.
Cine îl cunoaște? Am lucrat cu el 15 ani,
până m-a concediat, și tot nu-l cunosc suficient.
Da, soția ui a spus aproape exact același lucru.
Poftim. Dacă cineva atât de pătrunzătoare ca Ruth
nu-l poate cunoaște, ce speranță avem noi?
- O zi grea? - Da, ai putea spune asta.
Ai cartea?
Da.
O are.
Înainte să mergem mai departe, mă întreb dacă mă pot uita la cartea aceea.
Nu. Înainte să mergem mai departe,
sunt câteva lucruri pe care aș vrea să le știu mai întâi.
Precum... de ce avea Mike McAra numărul tău de telefon?
Bine. Sigur.
Mă ajuta.
McAra? Cum?
Mike a găsit niște documente care îl leagă pe Lang de zborurile persoanelor torturați.
Ce? McAra ți-a dat documentele?
Da, Mike McAra.
- Cel mai loial dintre loiali. - Dar de ce?
Nu i-a plăcut să descopere că lucra pentru un criminal de război.
Ție ți-ar plăcea să lucrezi?
Am uitat. Lucrezi pentru el.
Cartea?
Ei bine, nu-mi spune că o să o citești acum.
Nu toată. Doar începutul.
Este ceva foarte important la el.
Da. Este leacul împotriva insomniei.
Poftim, dlor. Va mai pot aduce ceva?
Nu, mulțumesc, dragă.
Mike a spus că a descoperit ceva nou. Este ultima dată când m-a sunat.
A spus că explică tot ce a mers rău când eram în guvern.
- Ce era? - Nu a vrut să spună la telefon.
Spunea doar că dacă i se întâmplă ceva, adevărul este în memoriile lui Lang.
"Este totul acolo, la început".
Începutul?
Atunci se referea la Cambridge.
Ce naiba este asta?
Asta este Lang, iar ăsta este Paul Emmett.
Emmett? Tipul cu Arcadia. Și ce dacă?
În ziua în care Mike McAra a murit, a fost cu mașina la Emmett,
și cred că a fost ucis pe drumul de întoarcere.
- Ce? - Am fost să mă întâlnesc cu Emmett astăzi,
și m-au urmărit doi tipi de la el de acasă. Din cauza asta te-am sunat.
Pe vremea când a fost făcută această fotografie,
Paul Emmett era ofițer în C.I.A.
Emmett?
- Divizia de Resurse Străine. - Dumnezeule.
Realizezi cât de important este asta, nu-i așa?
Asta explică de ce Lang a intrat în politică.
Toată lumea știe că nu avea niciun gând politic în căpșorul ăla drăguț al lui.
De asta a urcat atât de rapid, a avut puțin ajutor de la prietenii lui.
- Ei bine, crezi că este posibil... - Bine, o întrebare rapidă pentru tine.
Numește o decizie luată de Lang în cei 10 ani în care a fost Prim Ministru
care nu a fost în interesul SUA.
Ei bine, haide, nu este o întrebare capcană.
Irak, politica din Orientul Mijlociu, Programul de apărare Star Wars,
cumpărarea rachetelor nucleare americane, sprijinul în predarea teroriștilor.
Îndepărtarea oricărui ministru care nu era pe placul Washingtonului,
inclusiv eu.
McAra avea dreptate.
Asta explică totul.
Este Amelia Bly.
Răspunde.
- Bună, Amelia. - Bună seara. Îl am pe Adam la telefon.
Lang.
Venim să te luăm.
Ce?
Ruth mi-a spus că ești blocat la terminalul feribotului.
Tocmai decolăm din New York.
Pilotul a spus că ne putem opri să te luăm.
Serios? Nu este nevoie.
Avem o carte de scris, îți amintești?
Așteaptă o secundă, Adam.
A spus că vrea să mă ia cu avionul lui privat.
- Spune da. - Dacă este o capcană?
Dacă refuzi, va fi suspicios. Acceptă.
Ar fi grozav, Adam. Da, mulțumesc. Mă duc la aeroport.
Ne vedem acolo.
Părea îngrijorat.
Nu cred că asta este o idee bună.
Nu ai de ales.
Emmett probabil că i-a spus lui Lang că am fost să-l văd.
Și ce o să facă în legătură cu asta? Să te arunce în ocean?
- Ei bine, s-a mai întâmplat! - Înseamnă că nu se mai poate întâmpla.
Nu poate îneca doi scriitori de memorii, pentru Dumnezeu. Nu sunteți pisici.
Toată chestia asta este teorie. Nu avem nicio dovadă.
- Tu o să găsești dovada. - Eu?
Tu ești scriitorul lui umbră. Probabil, te va lăsa să-l înregistrezi pe bandă.
- De fapt, folosesc discuri. - Discuri, benzi.
Trebuie să-l confrunți cu asta. Să-i înregistrezi reacția.
Chiar dacă neagă, este ceva.
Sunt într-o poziție delicată. Am semnat un acord de confidențialitate.
Este puțin cam târziu pentru asta.
Asta înseamnă că discurile sunt proprietatea lui.
Curtea de judecată le poate cere.
Dacă nu înregistrez niciun disc?
Atunci vei fi citat și forțat să repeți întreaga poveste.
Atunci o să neg.
Atunci o să le dau asta.
Frank înregistrează fiecare cuvânt.
Nu-i așa, Frank?
Haide!
Nu fi atât de șocat. La ce te așteptai?
Că m-aș întâlni cu un tip care lucrează pentru Lang
fără să-mi iau nicio măsură de siguranță?
Doar că acum nu mai lucrezi pentru Lang.
Lucrezi pentru cei buni.
Știi că toate astea sunt fără rost, nu-i așa?
La sfârșit, se va retrage aici cu o pensie de la C.I.A.,
și îți va spune ție și afurisitului de tribunal de crime de război
să vă duceți naibii.
Bună seara, dle. Hatherton vă urează bun venit la bord.
Mulțumesc.
Este prima dată când mă urc într-un avion privat.
Ei bine, să sperăm că nu este și ultima dată.
Salut, omule.
- Stai jos. - Mulțumesc.
- Hei, adu-i umbrei mele un Calvados. - Da, dle.
Te deranjează?
Lasă-l deoparte deocamdată.
Ruth a spus că ai fost în New York să te întâlnești cu Maddox.
- Așa este. - Ce mai face?
Este bine.
Plin de energie?
- Îl cunoști pe John. - Da, îl cunosc pe John.
De fapt, tocmai am fost cu el.
Nu l-ai văzut astăzi, nu-i așa?
Nu.
Ai ceva să-mi spui?
Am fost să mă întâlnesc cu Emmett.
Guralivul ăla! De ce?
Știu despre tine și Emmett.
- Eu și Emmett? - Știu că era...
- Era? - Omul tău de contact, dacă așa se numesc.
- Omul meu de legătură? - Da, era omul tău de contact în C.I.A.
Dumnezeule.
Vorbești serios, nu-i așa?
Când McAra a găsit asta, s-a dus la Boston să i-o arate lui Emmett,
și a murit pe drumul de întoarcere, iar eu cred că a fost ucis.
Eu cred că ai băut deja prea multe pahare.
McAra credea că Emmett ți-a spus să intri în politică.
- Emmett? Abia îl cunoșteam pe om. - Și povestea aia a ta
despre cum te-ai înscris în partid,
despre Ruth și despre campaniile electorale, ei bine, datele nu se potrivesc.
Am greșit datele, mare scofală!
Și când a găsit fotografia asta,
și a auzit zvonurile despre faptul că Emmett a fost în CIA...
- Zvonuri? - Este pe internet.
Nu am auzit asemenea prostii în viața mea.
Mike nu ar fi crezut niciodată asemenea prostii. Era prea inteligent. Prea loial.
Mike te-a trădat lui Rycart.
- De unde știi asta? - El mi-a spus.
Rycart?
Minte.
Acest număr de telefon de pe spatele fotografiei e al lui Rycart.
Scrisul de mână este al lui McAra.
Mike.
- Mike, Mike. - Știai că era dezamăgit.
Ai stat mult cu el înainte să moară.
Da, știu, dar nu mi-a menționat asta. Asta este... asta este grotesc.
Nu am primit ordine de la nimeni.
Orice am făcut, am făcut pentru că am crezut că este corect.
Ce, chiar sprijinind răpirile ilegale pentru tortură?
Pentru Dumnezeu, scutește-mă de prostiile astea sentimentale!
Știi ce aș face dacă aș avea puterea din nou?
Aș face două cozi la aeroport.
Una pentru zborurile unde nu am face verificări,
fără încălcarea niciunei libertăți civile,
fără folosirea informațiilor obținute prin tortură.
Și una pentru celelalte zboruri unde am face orice
ca să fie absolut în siguranță.
Și apoi să vedem în care avion acest Rycarts
o să-și pună afurisiții lui de copii!
Poți să scrii asta în carte!
Du-te acasă!
Vine criminalul!
Să fie judecat pentru tortură!
Aici, dle Lang!
Dle Lang! Dle Lang, o să locuiți în America?
Dle Lang, o să luați cetățenie americană?
Când ne întoarcem acasă, trebuie să avem o întâlnire.
- Dumnezeule! - Criminalule!
Se trage de pe acoperiș!
Lăsați-mă să mă duc la el! Nu! Nu!
Mișcă, mișcă, mișcă!
De cât timp îl cunoșteai pe dl Lang?
- De două zile. - În ce calitate?
Eram umbra lui.
Îi scriam memoriile.
Îl recunoști pe acest om?
Era unul dintre protestatari. Fiul lui a fost ucis în Irak.
Ai vorbit vreodată cu el?
Era în barul hotelului în care locuiam într-o noapte.
Dar ai vorbit cu el?
M-a întrebat dacă știam unde va sta pe insulă Adam Lang.
- I-am spus că nu știam. - Ai raportat această conversație?
Scuză-mă?
Ai raportat această conversație echipei de pază a dlui Lang?
Nu.
Cum s-a comportat dl Lang în seara asta?
Era... era în regulă. Părea în regulă.
Un martor a spus că i s-a părut că dl Lang țipa la tine.
Nu.
- Avem nevoie de pașaportul tău. - De ce?
O crimă gravă s-a petrecut pe teritoriul american, iar tu ești martorul cheie.
Trebuie să te ținem aproape.
Precum un soldat căzut, Adam Lang s-a întors acasă astăzi,
acasă, la o națiune îndurerată și șocată.
Nu doar familia lui,
ci și prietenii și adversarii politici s-au alăturat în a-l onora.
Un coleg grozav și un adevărat patriot.
Am avut neînțelegerile noastre, dar am rămas întotdeauna prieteni.
Condoleanțe lui Ruth și familiei.
Și aș vrea să spun că Adam va fi...
Cine este?
Felicitări!
Cu ce ocazie?
Că mă ai pe mine agentul tău.
Ei nu mai au nevoie de tine.
Ești liber să pleci.
- Ești pregătit să te întorci la muncă? - Nu cred că pot, Rick.
- Îmi pare rău. Nu după toate astea. - Nu fi un ticălos.
Asta este o carte căutată acum. Este vocea lui Adam Lang din mormânt.
- Tipul este un erou. - Vreau doar să mă duc acasă.
Poți.
Du-te. Du-te acasă. Și termină cartea la Londra.
Nu știu, Rick.
Aici suntem.
Îmi pare rău.
Cred că am trecut peste asta și deodată realizez că nu.
Ești sigură că este bine să facem asta?
Desigur. Pe invitația mea scria cu însoțitor.
Doar că mă întrebam dacă ai vrea să-ți aduci soțul.
Nu a mers.
Nu am apreciat cât de plictisit a fost că era însoțitorul meu.
- Să intrăm? - Da.
- Amelia Bly, cu însoțitor. - Mulțumesc.
A fost o schimbare, pentru carte, faptul că m-ai sunat.
Am auzit că nu erai invitat și m-am gândit că ar trebui să fii aici.
Umbrele nu sunt invitate la petrecerea de lansare a cărții, este o regulă.
Suntem o rușine. Precum amantele la nuntă.
Îmi pare rău.
Ți-am adus un cadou.
Mulțumesc.
Este foarte amuzant.
M-am gândit, văzând cât mult vrei să îi păstrezi amintirea,
că ai vrea manuscrisul drept suvenir.
Între noi doi, nu am fost noi, au fost americanii.
S-au gândit că cartea ar reprezenta o amenințare potențială
la securitatea lor națională.
Dar nu este nimic în ea.
Ceva legat de începuturi. Cred că asta am auzit.
- Începutul? - Nu, începuturi. Începuturile.
Începuturile?
Ești în regulă?
Îl cunoști pe acel om? Cel care vorbește cu Ruth.
- Paul Emmett? - Ce caută aici?
Ei bine, a fost tutorele lui Ruth la Harvard când era în programul Fulbright acolo.
De ce nu ar trebui să fie aici?
Te deranjează dacă iau înapoi asta o secundă?
Plec puțin.
- Doamnă? - Nu, mulțumesc.
"Familia Lang este de origine scoțiană".
"Cu o soție și un copil, am hotărât să...
Am hotărât să mă stabilesc".
Dnelor și dlor, vă rog să fiți puțin atenți.
Vă mulțumesc. Aș dori să o rog pe Ruth Lang să spună câteva cuvinte.
Îmi lipsește Adam în permanență.
Dar niciodată mai mult ca în seara asta.
Nu doar că ne întâlnim să lansăm această minunată carte a lui,
iar el ar fi trebuit să fie aici să împărtășească
cu noi bucuria poveștii vieții lui,
dar pentru că era genial la ținut discursuri
iar eu sunt groaznică.
"Familia Lang este de origine scoțiană".
"Soție și copil, familia Lang este de origine scoțiană".
"Soție, familia Lang. Soția lui Lang".
"Soția
"lui Lang, Ruth,"
"a fost recrutată"
"ca agent C.I.A."
"De către profesorul Paul Emmett la Universitatea Harvard".
Ei bine, veți fi ușurați să auziți că nu o să țin un discurs în această seară.
Vreau doar să mulțumesc grozavilor editori,
Marty Rhinehart și John Maddox,
și avocatului nostru și prietenului nostru, Sidney Kroll.
Si în final, dar în mod special, lui Mike McAra.
Mike, ne gândim la tine.
În aceste câteva luni foarte dificile, am găsit alinare în această carte,
știind că, în ciuda groaznicei tragedii duble de a-i pierde pe amândoi,
Mike și cu Adam au trăit cel puțin suficient cât să termine cartea.
Și cred că, atunci când oamenii or să citească aceste pagini,
vocea lui Adam va continua să răsune pentru generațiile ce vor urma,
elocventă, puternică și plină de speranță.
Datorită cuvintelor lui, este încă cu noi.
Dacă am uitat pe cineva, sper că mă veți ierta.
Dar acum trebuie să fac un toast.
În memoria unui mare om
și a unui mare patriot,
un soț minunat și un tată devotat.
Pentru Adam!
Ai fost minunată.
Vrei să...
Asta arată rău.
Da, tocmai s-a întâmplat. Da, dacă poți.
Subtitrarea: Larra/BMC/Avocatul31 Subtitrari-noi Team/www.subtitrari-noi.ro